Вісник Національного університету водного господарства та природокористування. Серія «Сільськогосподарські науки»
Вісник Національного університету водного господарства та природокористування. Серія «Сільськогосподарські науки» — фахове наукове видання, що публікує оригінальні результати фундаментальних і прикладних досліджень агросфери. На підставі Наказу Міністерства освіти і науки України від 24.09.2020 №1188 збірник внесений до переліку фахових видань України (категорія «Б») у галузі сільськогосподарських наук (101 – Екологія, 201 - Агрономія). На підставі Наказу Міністерства освіти і науки України від 11.06.2026 № 928 збірник внесений до переліку фахових видань України (категорія «Б») у кластері Н Сільськогосподарських наук
Національний університет водного господарства та природокористування
ЕКОСИСТЕМНО-ОРІЄНТОВАНА ОЦІНКА ЯКОСТІ ВОДИ ТА АНТРОПОГЕННОГО НАВАНТАЖЕННЯ В БАСЕЙНІ РІЧКИ ІНГУЛЕЦЬ
Зростання антропогенного та техногенного навантаження на річкові басейни зумовлює необхідність упровадження комплексних підходів до оцінювання екологічного стану та екологічної безпеки водних екосистем. Басейн річки Інгулець є однією з найбільш екологічно напружених гідрографічних систем півдня України внаслідок інтенсивної гірничодобувної діяльності, скидання промислових стічних вод, сільськогосподарського стоку, урбанізації та гідрологічного регулювання. Тривалий техногенний вплив спричинив суттєву трансформацію гідрохімічних режимів. У статті представлено комплексну гідроекологічну оцінку екологічного стану басейну річки Інгулець на основі аналізу гідрохімічних, гідробіологічних та екологічних показників. Методологічна основа дослідження поєднує традиційні ресурсні підходи з екосистемно орієнтованими принципами екологічного оцінювання. Особливу увагу приділено застосуванню інтегральних індексів якості води, зокрема індексу забруднення води (ІЗВ), індексу сапробності, екологічного індексу та гідрохімічних показників якості, що дає змогу комплексно оцінити процеси антропогенної трансформації в межах басейну. У дослідженні визначено основні джерела екологічного навантаження, які впливають на річкову екосистему, а також встановлено роль промислових і комунальних скидів у формуванні гідроекологічної нестабільності. Результати підтверджують, що існуюча ресурсна система оцінювання не повною мірою відображає структурно-функціональні трансформації, які відбуваються у водних екосистемах в умовах тривалого техногенного впливу. Запропонований комплексний підхід підвищує об’єктивність екологічного моніторингу та формує наукове підґрунтя для сталого управління річковими басейнами, реалізації природоохоронних і відновлювальних заходів, а також оптимізації водоохоронної політики в умовах зростання антропогенного навантаження.
Авторське право (c) 2026 Д. С. Бреус https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЕКОЛОГО-ПОПУЛЯЦІЙНИЙ АНАЛІЗ СТАНУ МИСЛИВСЬКИХ ТВАРИН В УГІДДЯХ ЛЮБЕШІВСЬКОГО НАДЛІСНИЦТВА
Досліджено екологічний стан та популяційну динаміку мисливської фауни Любешівського надлісництва як компонента лісових і водноболотних екосистем Полісся. Об'єктом дослідження слугувала мисливська дільниця загальною площею 53 553,7 га, що охоплює 8 лісництв та 2 водно-болотні ділянки. Встановлено, що фауністичний комплекс налічує 28 видів ссавців і птахів; екологічно домінуючими видами є заєць-русак, козуля та бобер. Виявлено суттєве відхилення щільності популяцій основних видів від екологічно оптимальних норм для зони Полісся. Встановлено критичний дисбаланс у трофічній системі «хижак – жертва»: надмірна щільність лисиці призводить до реалізації лише 12% біотичного потенціалу відтворення зайця-русака та катастрофічного скорочення чисельності фазана на 27%. Зафіксовано депресію популяції кабана внаслідок епізоотичного тиску африканської чуми свиней як зовнішнього абіотичного дестабілізатора екосистеми. Середній бонітет угідь відповідає III класу, що відображає обмежену екологічну ємність території. Визначено, що головним екодестабілізуючим чинником є порушення балансу трофічних зв'язків, яке пригнічує природне відтворення дрібної дичини. Обґрунтовано необхідність впровадження цілеспрямованого екологічного менеджменту – регулювання чисельності хижаків як пріоритетного механізму відновлення біотичної рівноваги екосистеми мисливських угідь.
Авторське право (c) 2026 В. В. Андреєва, А. І. Гетьманчук, В. В. Войтюк, В. П. Мисік https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
КЛАСИФІКАЦІЯ ТА ОЦІНКА ЕКОСИСТЕМНИХ ПОСЛУГ ЛІСІВ У КОНТЕКСТІ РЕАЛІЗАЦІЇ ПОЛІТИКИ СТАЛОГО РОЗВИТКУ
У статті розглядається класифікація та оцінка екосистемних послуг лісів у контексті реалізації політики сталого розвитку. Автор аналізує еволюцію поняття «екосистемні послуги» від перших екологічних досліджень до сучасних міжнародних стандартів. Особливу увагу приділено порівняльному аналізу провідних класифікаційних систем, зокрема Millennium Ecosystem Assessment (MEA) та Common International Classification of Ecosystem Services (CICES), що дозволяє чітко розмежувати забезпечувальні, регулювальні, культурні та підтримувальні послуги. Ліси виконують ключові функції, забезпечуючи регулювання клімату, підтримку біорізноманіття, збереження ґрунтів, водоутримання та рекреаційні можливості для суспільства. Класифікація екосистемних послуг здійснюється за чотирма основними групами: регулюючі, забезпечувальні, культурні та підтримувальні. Регулюючі послуги включають поглинання вуглецю, очищення повітря та води, стабілізацію гідрологічного режиму. Забезпечувальні послуги охоплюють постачання деревини, недеревних ресурсів, лікарських рослин. Культурні послуги формують духовну, естетичну та рекреаційну цінність лісів, а підтримувальні забезпечують функціонування екосистем через кругообіг речовин та енергії. Оцінка екосистемних послуг проводиться за економічними, соціальними та екологічними критеріями, що дозволяє визначити їх внесок у досягнення цілей сталого розвитку. Важливим аспектом є інтеграція результатів оцінки у процеси прийняття управлінських рішень та розробку стратегій збереження природних ресурсів. У статті підкреслюється необхідність формування комплексної системи моніторингу та використання інноваційних методів оцінки, зокрема геоінформаційних технологій та економічного моделювання. Практичне значення дослідження полягає у створенні науково обґрунтованої бази для розробки ефективної політики управління лісами, що сприятиме збереженню екологічної рівноваги, підвищенню добробуту населення та реалізації принципів сталого розвитку на національному та глобальному рівнях. Окремий акцент зроблено на викликах монетизації та інституціоналізації екосистемних послуг в Україні в контексті післявоєнного відновлення та європейської інтеграції. Доведено, що перехід від ресурсно-експлуатаційної моделі до моделі управління екосистемними послугами сприяє підвищенню екологічної стійкості територій та збереженню біорізноманіття для майбутніх поколінь.
Авторське право (c) 2026 О. Б. Бондар, О. М. Погорєлова https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ВІДТВОРЕННЯ ЛІСІВ ТРОЯНІВСЬКОГО ЛІСНИЦТВА З ПОЗИЦІЙ ЕКОЛОГІЧНО ОРІЄНТОВАНОГО ЛІСІВНИЦТВА
У статті проаналізовано особливості лісокультурної діяльності Троянівського лісництва Маневицького надлісництва за період 2021–2025 рр. на засадах екологічно орієнтованого лісівництва. Розглянуто динаміку площ лісовідновлення за способами відтворення, структуру лісокультурного фонду, типи лісорослинних умов, а також схеми змішування деревних порід. Встановлено домінування штучного лісовідновлення із поступовим зростанням ролі природного поновлення. Досліджено потребу у садивному матеріалі та обґрунтовано доцільність формування змішаних насаджень як основи екологічно стійких лісових екосистем. Отримані результати підтверджують ефективність комплексного підходу до відтворення лісів із урахуванням лісотипологічних умов та сучасних екологічних викликів.
Авторське право (c) 2026 М. В. Боярин, Ю. В. Босак, А. П. Медведюк https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЗАСОБИ СЕПАРАЦІЇ ЗЕРНА ДЛЯ НЕВЕЛИКИХ ФЕРМЕРСЬКИХ ГОСПОДАРСТВ
У статті розглянуто сучасні підходи до післязбиральної обробки зерна у невеликих фермерських господарствах України. Систематизовано результати досліджень вітчизняних та зарубіжних авторів щодо аеродинамічної та ситової сепарації, впливу параметрів коливання сит, форми отворів та автоматизації процесів очищення. Проаналізовано конструктивні особливості мобільних зерноочисних машин, зокрема Bench Mini Seed Cleaner, GCS Screen Grain Cleaner та Forsberg P‑Series Aspirator, їх переваги й обмеження. Обґрунтовано потребу у створенні доступної за ціною компактної віялки з електроприводом, яка забезпечить стабільність роботи, зручність експлуатації та відповідність економічним і технологічним можливостям малих господарств.
Авторське право (c) 2026 О. З. Бундза https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Метою роботи було вивчити та охарактеризувати особливості взаємозв’язку сільськогосподарського виробництва, особливо землеробства, з екологічною ситуацією територій, де воно відбувається, з метою підвищення родючості ґрунтів та розробки елементів раціоналізації виробництва в сучасних умовах господарювання. Серед конкретних завдань екологізації землеробства на перший план виходять: збереження та відновлення біорізноманіття; розміщення с/г культур відповідно до агроекологічних умов, оптимізація співвідношення природних та різних сільськогосподарських угідь, гармонізація тваринництва та землеробства; створення оптимальної інфраструктури агроландшафтів; підвищення екологічної стійкості агроценозів; підвищення ролі біологічного азоту за рахунок збільшення частки бобових культур та стимулювання процесів азотфіксації; регулювання поверхневого стоку, гідрогеологічного та гідрологічного режимів у межах стійкості агроландшафтів та суміжних природних ландшафтів; підтримання поверхні ґрунту під покривом рослин та рослинних залишків, мульчування; скорочення механічних впливів на ґрунт, створення умов для біологічного саморозпушування; використання біологічних засобів та хімічних препаратів, близьких за своїми властивостями до природних сполук. Всі ці завдання вирішуються шляхом освоєння адаптивних ландшафтно-екологічних та регенеративних систем землеробства, які реалізуються за допомогою пакетів агротехнологій, призначених до різних агроекологічних типів земель та рівням інтенсифікації виробництва. В інтенсивних і особливо у високих агротехнологіях ставиться завдання послідовної оптимізації всіх регульованих лімітуючих факторів, максимально можливого використання ФАР, тепла, вологи та генетичного потенціалу сортів рослин. У результаті зводяться до мінімуму екологічні ризики хімічного забруднення в порівнянні з інтенсивними агротехнологіями і запобігається деградація ґрунтів і ландшафтів в порівнянні з традиційними і, тим більше, екстенсивними агротехнологіями. Таким чином, адаптивний ландшафтно-екологічний підхід та регенеративне землеробство призводять до підвищення наукомісткості агротехнологій дозволяють значною мірою подолати традиційні протиріччя між інтенсифікацією та екологізацією землеробства та сільського господарства загалом.
Авторське право (c) 2026 С. І. Веремеєнко, В. М. Фурман, О. С. Мороз, В. С. Троцюк https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
СТАН МІКРОБНИХ ЦЕНОЗІВ ДЕРНОВО-ПІДЗОЛИСТОГО ҐРУНТУ ЗА ВНЕСЕННЯ БАРДИ МЕЛЯСНОЇ
У статті проведено комплексний аналіз сучасного стану та чисельності бактерій і мікроміцетів у ґрунтовій масі дерново-підзолистих ґрунтів Західного Полісся за внесення барди мелясної. У вегетаційних умовах, вивчався вплив різних норм внесення барди мелясної, як органічних добрив, на стан мікробних ценозів дерново-підзолистих ґрунтів. Ґрунтову масу брали з орного шару ґрунту на ділянці без добрив, польових досліджень Поліської дослідної станції Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» на території Колківського ЦПО (селище Колки, Луцький район, Волинська область). Впродовж 90 діб компостування за постійної температури оцінено зміни стану мікробних угруповань, зокрема ґрунтових мікроміцетів, порівняно з необробленим ґрунтом. Стан мікрофлори контролювали за період дослідження за параметрами чисельності мікроорганізмів різних еколого-трофічних і таксономічних груп, сумарним біологічним показником (СБП) та показниками, що відображують функціональний стан мікробних ценозів (показники оліготрофності, мінералізації, коефіцієнт мікробної трансформації органічної речовини ґрунту (МТОРҐ). На дев’яносту добу чисельність мікрофлори (за сумарним біологічним показником), при внесення 20 т/га барди мелясної, у ґрунті становила 90% від значень контролю, а в ґрунті, за внесення мінеральних туків – 83%. Чисельність мікроміцетів найкраще зростала у разі застосування барди мелясної у нормі 30 т/га. З огляду на важливу роль ґрунтових мікроміцетів у функціонуванні ґрунтів, зменшення їх чисельності в умовах інтенсивного антропогенного навантаження та за підсилення цього процесу глобальними кліматичними змінами, може негативно відобразитись на багатьох ґрунтово-біологічних процесах, зокрема на розкладі рослинних решток і подальшій трансформації органічної речовини, а також на фітосанітарному стані ґрунту. Тому, потрібно проводити постійний моніторинг за станом ґрунтів, що буде дієвим механізмом підвищення кліматичної стійкості агроландшафтів.
Авторське право (c) 2026 В. А. Гаврилюк, О. Є. Найдьонова, Н. С. Ковальчук https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЗАКОНОМІРНОСТІ ФОРМУВАННЯ ПРОДУКТИВНОСТІ СОЇ ЗАЛЕЖНО ВІД ВИЖИВАНОСТІ РОСЛИН І ГУСТОТИ СТОЯННЯ
У статті наведено результати польових досліджень, спрямованих на встановлення особливостей формування продуктивності сої залежно від виживаності рослин і густоти стояння посівів. Досліджено вплив досліджуваних чинників на збереженість рослин протягом вегетаційного періоду та показники густоти стояння рослин, формування рівеня урожайності культури. Виявлено, що виживаність рослин є одним із визначальних чинників ефективності посіву та істотно впливає на індивідуальну й загальну продуктивність сої. Встановлено, що застосування стимуляторів росту забезпечувало підвищення виживаності рослин на 0,9–2,5% порівняно з контролем. Доведено, що оптимальна густота стояння забезпечує збалансовані конкурентні взаємовідносини між рослинами та сприяє більш ефективному використанню світла, вологи й елементів мінерального живлення, що забезпечує реалізацію продуктивного потенціалу культури. Визначено, що застосуванням стимуляторів росту обумовлювало формуванням стабільної та в цілому вищої густоти стояння рослин. Отримані результати можуть бути використані для наукового обґрунтування та оптимізації технологічних елементів вирощування сої з метою підвищення й стабілізації її урожайності.
Авторське право (c) 2026 Л. М. Гончар, К. К. Гнедов https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
МІГРАЦІЯ ТА НАКОПИЧЕННЯ ¹³7CS У СИСТЕМІ «ҐРУНТ – ПРОДУКЦІЯ» В УМОВАХ РІВНЕНСЬКОГО ПОЛІССЯ
У статті наведено результати комплексного дослідження сучасного радіоекологічного стану ґрунтів і продукції природних та агроекосистем північної частини Рівненської області, що належить до територій Українського Полісся, забруднених унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Незважаючи на значний період, що минув після аварії, проблема довготривалої міграції радіонуклідів у системі «ґрунт – рослина – харчова продукція – людина» залишається актуальною, особливо для лісових екосистем Полісся, які характеризуються високою біологічною доступністю ¹³7Cs. Дослідження проведено у 2025 році на території Вараського району Рівненської області. Об’єктами дослідження були ґрунти, дикорослі гриби та окремі види сільськогосподарської продукції (соя, кукурудза, трава пасовищ). Вміст ¹³7Cs у зразках визначали методом гамма-спектрометрії відповідно до вимог ДР-2006. Додатково досліджували кислотність ґрунтового середовища (pH), а також проводили оцінку коефіцієнтів переходу радіонукліду із ґрунту в продукцію природних та агроекосистем. Установлено, що щільність забруднення ґрунтів ¹³7Cs на досліджуваних ділянках становила 0,15–0,38 Кі/км², а значення pH коливалися у межах 6,1–6,7, що є характерним для дерново-підзолистих ґрунтів Полісся. Найвищі рівні накопичення ¹³7Cs зафіксовано у дикорослих грибах, де активність радіонукліду становила 818–848 Бк/кг, що перевищує допустимі рівні ДР-2006 у 1,6–1,7 раза. Водночас у сої та кукурудзі вміст ¹³7Cs залишався значно нижчим за нормативні значення і не перевищував допустимих рівнів. Розраховані коефіцієнти переходу підтвердили значно вищу інтенсивність накопичення ¹³7Cs у продукції лісових екосистем порівняно з агроекосистемами. Встановлено, що навіть за відносно невисокої щільності забруднення ґрунтів лісові екосистеми забезпечують активне накопичення радіоцезію у біомасі грибів. Отримані результати узгоджуються з сучасними українськими та міжнародними дослідженнями, присвяченими довготривалій міграції ¹³7Cs у природних екосистемах Українського Полісся.
Авторське право (c) 2026 В. І. Гущук, Г. Д. Крупко https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ОБҐРУНТУВАННЯ ПРИРОДНО-КУЛЬТУРНОЇ ЦІННОСТІ ВЕЛИКОЖВАНЧИЦЬКОГО ПАРКУ ЯК ПЕРСПЕКТИВНОГО ОБ’ЄКТУ ПРИРОДНО-ЗАПОВІДНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ
Розглянуто Великожванчицький парк – маловідомий обʼєкт садовопаркового мистецтва на території історичного маєтку родини Хелмінських у селі Великий Жванчик Камʼянець-Подільського району Хмельницької області. Проаналізовано сучасний стан парку, зокрема архітектурні обʼєкти, ландшафтну і планувальну структури, насадження та орнітофауну. Підкреслено культурно-історичну й екологічну значущість парку з обґрунтуванням його заповідання у статусі парку-памʼятки садово-паркового мистецтва місцевого значення.
Авторське право (c) 2026 Л. П. Казімірова, С. В. Ільїнський , Н. Г. Міронова, О. П. Матеюк, В. В. Рибак https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ВІЛЬНІ L-АМІНОКИСЛОТИ РОСЛИННОГО ПОХОДЖЕННЯ ЯК ЧИННИКИ ФОРМУВАННЯ ВРОЖАЮ СОЇ В УМОВАХ ЗМІНИ КЛІМАТУ В УКРАЇНІ
Досліджено ефективність позакореневого застосування екстракту вільних L-амінокислот рослинного походження на формування врожайності та якості зерна сої в умовах Західного Полісся України за сучасних кліматичних змін. Дослідження проводилися у 2023 році на темно-сірих ґрунтах Рівненської області. У досліді використовували сорт сої STINE 11N20. Застосовували препарат EnerGreen Premium AMINO у нормах 0; 0,5; 1,0; 1,5; 2,0 л/га шляхом позакореневого підживлення у фазі кінець цвітіння – формування бобів. Оцінювали показники врожайності, структури врожаю та вмісту білка у зерні. Встановлено, що застосування екстракту вільних L-амінокислот рослинного походження сприяє істотному підвищенню врожайності сої. На контрольному варіанті врожайність становила 2,56 т/га, тоді як за внесення препарату у нормі 2,0 л/га вона зросла до 3,44 т/га, що забезпечило приріст на рівні 34,4%. При цьому відмічено покращення морфологічних показників рослин, зокрема розвиток вегетативної маси, збільшення кількості бобів та кількості насінин у бобах. Вміст білка у зерні підвищився з 37,0% на контролі до 38,6% у варіанті з максимальною нормою внесення. Встановлено, що найбільш інтенсивне зростання врожайності спостерігається у діапазоні норм 0,5–1,0 л/га, після чого темпи приросту знижуються. Економічна оцінка показала, що всі варіанти застосування препарату є прибутковими, а найбільш рентабельними є норми 0,5–1,0 л/га. Доведено доцільність використання екстракту вільних Lамінокислот рослинного походження як ефективного біостимулятора у технології вирощування сої. Його застосування забезпечує підвищення врожайності, покращення якості зерна та підвищення економічної ефективності виробництва. Отримані результати свідчать про перспективність використання таких препаратів в умовах змін клімату.
Авторське право (c) 2026 О. В. Кедрун https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
АЛЬТЕРНАТИВНІ ДЖЕРЕЛА КОРМІВ В УМОВАХ СУЧАСНИХ ВИКЛИКІВ ТВАРИННИЦТВА
У статті розглянуто сучасні підходи до використання традиційних і альтернативних кормових ресурсів у годівлі сільськогосподарських тварин. Проведено порівняльну характеристику поживної цінності традиційних кормів та нетрадиційних джерел білка й енергії. Встановлено, що традиційні корми містять у середньому 5–25% сирого протеїну залежно від групи кормів, тоді як альтернативні кормові компоненти характеризуються значно вищими показниками поживності. Зокрема, зернові бобові культури містять 23–45% сирого протеїну, мікроводорості – 50–70%, інсектне борошно – 40–60%, а рибне борошно – 55–72%. Визначено, що мікроводорості також характеризуються вмістом ліпідів на рівні 4–10% та високою часткою поліненасичених жирних кислот, а побічні продукти рижію посівного містять 30–35% сирого протеїну та до 23% залишкової олії. Узагальнено результати досліджень щодо можливості часткової заміни традиційних кормів альтернативними компонентами без суттєвого зниження продуктивності тварин. Показано перспективність використання побічних продуктів переробної промисловості, зокрема пшеничних висівок, бурякового жому та меляси, як доступних кормових інгредієнтів у сучасних системах годівлі.
Авторське право (c) 2026 Х. А. Майборода https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ОЦІНКА ЕКОЛОГІЧНОГО СТАНУ БОЛОТНОГО МАСИВУ СОМИНЕ РІВНЕНСЬКОГО ПРИРОДНОГО ЗАПОВІДНИКА ЗА ІНВЕНТАРИЗАЦІЄЮ ФІТОПЛАНКТОНУ
У статті представлено результати інвентаризації фітопланктону різних типів біотопів болотного масиву Сомине (грудень, 2025 р.). Наведено дані щодо видового багатства, показників кількісного розвитку, індексів Шеннона та сапробності. Встановлено, що фітопланктон болотного масиву Сомине налічує 28 (29) видів та ввт водоростей з 8 відділів (Bacillariophyta, Euglenophyta, Chlorophyta, Cyanobacteria, Charophyta, Ochrophyta, Miozoa та Cryptista). Зафіксовано найвище видове багатство для біотопів № 3 Д1.7.1 та № 6 В1.1.1. Показано, що екологічний стан різних типів біотопів болотного масиву Сомине за показниками фітопланктону змінюється наступним чином: від доброго (№ 4 Б4.1) до дуже поганого (№ 6 В1.1.1) за біомасою; від задовільного (№ 1 Д1.7.2, № 2 Б2.2.3, № 3 Д1.7.1, № 5 Д2.5.2, № 6 В1.1.1) до відмінного (№ 4 Б4.1) за чисельністю; від доброго (№ 2 Б2.2.3 і № 6 В1.1.1) до поганого (№ 1 Д1.7.2) за індексом Шеннона; від відмінного (№ 2 Б2.2.3, № 4 Б4.1) до доброго (№ 1 Д1.7.2, № 3 Д1.7.1, № 5 Д2.5.2, № 6 В1.1.1) за індексом сапробності. Виявлено, що для біотопів № 2 Б2.2.3 і № 4 Б4.1 характерний ІІ клас якості води (чиста), а для біотопів № 1 Д1.7.2, № 3 Д1.7.1, № 5 Д2.5.2 та № 6 В1.1.1 – ІІІ клас (помірно забруднена вода).
Авторське право (c) 2026 Б. П. Масовець https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЖИВЛЕННЯ РОСЛИН КУКУРУДЗИ НІТРОГЕНОМ НА ЛУЧНОЧОРНОЗЕМНОМУ ҐРУНТІ ЗА РІЗНОСТРОКОВОГО МІНЕРАЛЬНОГО УДОБРЕННЯ
У статті наведено результати досліджень окремих показників азотного живлення кукурудзи на лучно-чорноземному ґрунті за осіннього й весняного внесення мінеральних добрив. Встановлена різниця між вмістом різних форм і сполук нітрогену в ґрунті, засвоєнням елементу рослинами протягом вегетації. Доведено, що весняне внесення добрив забезпечує вищий рівень доступного азоту та сприяє ефективнішому його використанню рослинами, водночас, осіннє збалансоване удобрення сприяє утворенню гідролізованих сполук. Зі збільшенням норм азотних добрив зростає вміст нітрогену в рослинних тканинах та інтенсивність його засвоєння. Показано, що ефективність азотного живлення залежить від збалансованості системи удобрення та відповідності строків внесення фізіологічним потребам культури. Отримані результати можуть бути використані для оптимізації систем удобрення кукурудзи на лучночорноземних ґрунтах.
Авторське право (c) 2026 Н. А. Пасічник https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ВПЛИВ РУЙНУВАННЯ КАХОВСЬКОЇ ГЕС ТА ОСУШЕННЯ ВОДОСХОВИЩА НА ДОСЯГНЕННЯ ЦІЛЕЙ СТАЛОГО РОЗВИТКУ ПІВДНЯ УКРАЇНИ
У статті здійснено комплексну оцінку впливу руйнування Каховської ГЕС та осушення Каховського водосховища на досягнення Цілей сталого розвитку (SDGs) Півдня України. Встановлено, що Каховська катастрофа спричинила системну трансформацію природно-господарських систем, а її наслідки мають каскадний характер і охоплюють водну, аграрну, енергетичну, екологічну, інфраструктурну та соціально-економічну сфери розвитку регіону. Обґрунтовано, що осушення Каховського водосховища зумовило перехід агроландшафтів Півдня України від антропогенно регульованого до кліматично детермінованого режиму функціонування. Це супроводжується розвитком постірригаційної аридизації, виснаженням запасів ґрунтової вологи, перегрівом поверхні, деградацією рослинного покриву, активізацією дефляції, вторинного засолення та ризиків опустелювання. Встановлено негативний вплив деградації зрошуваного землеробства на продовольчу безпеку, економічну стійкість громад і зайнятість населення. Показано, що руйнування Каховської ГЕС спричинило загострення водного дефіциту, деградацію екосистем регіону Нижнього Дніпра, погіршення якості поверхневих вод, втрату біорізноманіття, дестабілізацію енергетичної й транспортної інфраструктури та посилення кліматичної вразливості територій. Методологічною основою дослідження є міждисциплінарний підхід, що поєднує екологічний, гідрологічний, агрокліматичний, соціальноекономічний і геоінформаційний аналіз. Використано міжнародні аналітичні звіти, наукові публікації, матеріали супутникового моніторингу та дані дистанційного зондування Землі. Обґрунтовано необхідність формування нової моделі післявоєнного відновлення Півдня України, орієнтованої на кліматичну адаптацію, модернізацію систем управління водними ресурсами та екологічну реабілітацію деградованих територій.
Авторське право (c) 2026 В. І. Пічура, Л. О. Потравка https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
БІОРІЗНОМАНІТТЯ ТА ЕКОЛОГІЧНІ ПОСЛУГИ ПРИРОДНОЗАПОВІДНИХ ТЕРИТОРІЙ УРБОСИСТЕМ НА ПРИКЛАДІ ДЕНДРОЛОГІЧНОГО ПАРКУ
У статті узагальнено сучасні підходи до оцінювання біорізноманіття та екосистемних послуг природно-заповідних територій урбосистем на прикладі Березнівського дендрологічного парку. На основі застосування методології CICES v5.1 здійснено структуризацію екосистемних послуг, встановлено домінуючу роль регулюючих та підтримуючих екосистемних послуг. Отримані результати підтверджують екологічну та соціальну значущість дендрологічних парків для урбосистем.
Авторське право (c) 2026 A. M. Прищепа, І. В. Фізик, Н. М. Вознюк, І. Ю. Калужний https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЕКОЛОГІЧНА ОЦІНКА СТАНУ ВОДНИХ ОБ’ЄКТІВ МІСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ МЕТОДАМИ БІОІНДИКАЦІЇ З ВИКОРИСТАННЯМ МІКРОВОДОРОСТЕЙ CHLORELLA
У статті обґрунтовано доцільність включення альготестування з використанням мікроводоростей Chlorella vulgaris до системи екологічної оцінки водних об’єктів міських територій. На прикладі річки Устя та озера Басів Кут розглянуто типові джерела антропогенного навантаження, що формують поєднаний токсико-трофічний вплив на гідроекосистеми: поверхневий стік із селитебних і промислових зон, надходження біогенних елементів, нафтопродуктів, важких металів та синтетичних поверхневоактивних речовин. Запропоновано методичну схему біоіндикації, що передбачає експозицію тест-культури Chlorella vulgaris у пробах води протягом 72–96 годин з оцінюванням приросту біомаси, оптичної густини та флуоресценції хлорофілу. Показано, що реакція тест-культури може бути інтерпретована у двох основних напрямах: інгібування росту як прояв біодоступної токсичності та стимулювання росту як індикатор евтрофікаційного потенціалу. Розроблено робочу матрицю інтегральної інтерпретації результатів альготестування для раннього попередження про ризики деградації міських водойм і вибору управлінських заходів. Практичне значення роботи полягає у поєднанні фізико-хімічного моніторингу з біологічним відгуком первинного продуцента, що підвищує інформативність екологічної оцінки та створює підґрунтя для санації і ревіталізації водойм м. Рівне.
Авторське право (c) 2026 Л. М. Стецюк, В. О. Кедрун https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЕКОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ КОНТРОЛЮ ДВОКРИЛИХ КОМАХ У СВИНАРСТВІ ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ ЦИРОМАЗИНУ
У статті узагальнено сучасні наукові дані щодо екологічних аспектів контролю двокрилих комах у свинарстві із використанням циромазину. Висвітлено ветеринарно-санітарне значення зоофільних мух як переносників інфекційних та паразитарних захворювань у свинарських господарствах. Охарактеризовано механізм дії циромазину як регулятора росту личинок двокрилих комах та його роль у зменшенні чисельності популяцій мух у виробничих приміщеннях. Наведено результати досліджень ефективності препарату «Циромадев» у свинарниках Рівненської та Київської областей. Встановлено високу інсектицидну та ларвіцидну ефективність препарату протягом 28 діб після застосування. Показано, що застосування циромазину забезпечує ефективний контроль популяцій мух із одночасним зменшенням потреби у багаторазовому використанні традиційних інсектицидів та покращенням екологічного стану виробничого середовища.
Авторське право (c) 2026 Д. О. Шоурек, Т. А. Велесик, Р. М. Сачук https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ЕФЕКТИВНІСТЬ ЗАСТОСУВАННЯ ОРГАНІЧНОГО ДОБРИВА «БІОАКТИВ» ПІД СОЮ В ОРГАНІЧНОМУ ЗЕМЛЕРОБСТВІ
У статті висвітлено особливості формування продуктивності сої за умов екологічно безпечного землеробства. Досліджено вплив строків і способів застосування добрива «БіоАктив» (4 т/га) під час реалізації програми агрохімсервісного забезпечення посівів. Обґрунтовано посівні параметри: норма 650 тис. шт./га, глибина 2–3 см, міжряддя 45 см. Доведено, що максимальну агрономічну ефективність забезпечує внесення органічного добрива восени під зяблеву оранку. Ця технологічна схема оптимізує початковий онтогенез, підвищуючи польову схожість насіння до 80,45% та збереженість рослин перед збиранням до 76,69% (498,5 тис. шт./га). Встановлено позитивний вплив елементів живлення на архітектоніку посіву та лінійний ріст сої. Екологічно безпечний захист сої та оптимізація органічного фону під плуг забезпечили у фазу бутонізації висоту рослин 49,2 см та площу листової поверхні 33,9 тис. м²/га. Важливим результатом стало збільшення висоти кріплення нижнього бобу до 11,0 см. Комплексна інтенсифікація біометричних параметрів зумовила формування найвищої врожайності зерна на рівні 2,9 т/га, що на 61,1% вище за контроль. Зафіксовано покращення якісних показників урожаю: вміст сирого протеїну зріс до 38,98%, а олії – до 21,84%. Перенесення підживлення на весну знижувало ефективність дії добрива. Вирощена продукція повністю відповідає вимогам стандартизації, а технологія – принципам сертифікації органічного виробництва.
Авторське право (c) 2026 В. М. Щербачук, О. О. Олійник, А. В. Кучерова https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ВЕРТИКАЛЬНІ ФЕРМИ ЯК ІННОВАЦІЙНИЙ НАПРЯМ СТАЛОГО СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА
Сільськогосподарський сектор переживає трансформацію, зумовлену інноваційними технологіями, спрямованими на підвищення сталості виробництва продуктів харчування. Одним з ключових досягнень є вертикальне землеробство – спосіб вирощування рослин в закритому контрольованому середовищі. У статті розглянуто сучасний стан розвитку вертикальних ферм як інноваційної технології контрольованого агровиробництва. Проаналізовано основні технологічні підходи, принципи функціонування вертикальних агросистем, їх переваги та недоліки. Особливу увагу приділено питанням енергоефективності, ресурсозбереження, екологічної безпеки та перспективам використання вертикального фермерства в умовах урбанізації та змін клімату. Встановлено, що вертикальні ферми забезпечують значне скорочення використання земельних і водних ресурсів, дозволяють отримувати стабільний урожай протягом року та мінімізують негативний вплив на довкілля. Однак практична реалізація цього підходу потребує врахування таких додаткових факторів, як споживання енергії, капітальні інвестиційні та операційні витрати, а також труднощі пов'язані з вирощуванням окремих культур. Незважаючи на це, результати досліджень свідчать про доцільність подальшого розвитку технологій вертикального фермерства для підвищення стійкості сільського господарства та ефективності використання ресурсів.
Авторське право (c) 2026 Н. О. Ювчик, М. В. Срібний https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0