ОЧИЩЕННЯ ТА УТИЛІЗАЦІЯ СТІЧНИХ ВОД ТВАРИННИЦЬКИХ КОМПЛЕКСІВ В АГРОЕКОСИСТЕМАХ - Гриб, Й. В.; Троцюк В. C.; Ковальчук, С. В.; Войтишина, Д. Й. (Вісник Національного університету водного господарства та природокористування. Серія «Сільськогосподарські науки», 2025)
Згідно з програмою українсько-канадської співпраці з оздоровлення басейну р. Дніпро проведено порівняльну оцінку ефективності, затратності і рентабельності методів очищення та утилізації відходів тваринницьких комплексів у Канаді і Україні. За методикою канадських фермерів проводиться накопичення рідких відходів з подальшим їх механізованим внесенням під оранку з контролем вмісту мінерального фосфору в ґрунті. В Україні на великих тваринницьких комплексах практикується очищення рідкої фракції стоків на біологічних спорудах (аеротенках) з подальшим накопиченням очищуваної води у відстійниках до підвищення температури у весняно-літній період з наступним очищенням у водорослево-рачкових ставках та використання вирощеної біомаси зоопланктону для годівлі малька коропових риб, а очищена вода подається на зрошення і стабілізацію на біоплато перед випуском у річкову мережу. Розвиток тваринництва є необхідною умовою постачання населення білком (м’яса та молочних продуктів), використовуючи при цьому біля 30% валового збору фуражного зерна при випасному утриманні. В сучасних умовах основним напрямом його розвитку в Україні є стійлове утримання, що потребує використання значних територій ґрунтів для вирощування сільськогосподарських культур. Однак, реалізація цієї програми потребує вирішення проблеми утилізації відходів, особливо при створенні значних тваринницьких комплексів. В світовій практиці забезпечення населення білком тваринного походження реалізується принцип утримання ВРХ в регульованих стійлових умовах при співвідношенні чисельності однієї голови ВРХ еквівалентної площі 1 га с/г угідь. Відходи при цьому накопичуються в ємностях і вносяться навесні під ріллю під час оранки як органічні добрива, що характерно для фермерського тваринництва в Канаді. В Україні використовувалось створення великих тваринницьких комплексів з гідравлічним видаленням відходів, їх накопиченням у відстійниках і очищенням у системі водорослево-рачкових ставків, що створює додаткові проблеми з відведенням земель та забрудненням поверхневих вод. При очищенні стоків у такій системі вони подаються на утилізацію біомаси живого корму у рибництві або для зрошення угідь. При надлишку такої води вона подається на біоплато та у подальшому в річкову мережу. Для активації процесів біологічного доочищення стоків використовуються маточні стави з інтродукованою культурою мікроводорості хлорели та зоопланктону (дафній). З врахуванням можливості наявності у скидних водах патогенних мікроорганізмів, вірусів та яєць гельмінтів рекомендовано при гідравлічних методах відведення стоків використання їх для зрошення сільськогосподарських культур. Одноразово це буде сприяти компенсації водності у річковій мережі при підвищеній випаровуваності води, однак у малих фермерських господарствах історично виправдане пряме внесення рідких відходів під оранку, що знімає вплив на водне середовище. В сучасних умовах збіднення природної кормової бази протічних річкових систем через регулювання стоку і спрямлення русел, використання водорослево-рачкових ставків для очищення стічних вод є перспективним напрямком відродження видового різноманіття популяцій і продуктивності аборигенної іхтіофауни. Водночас з водного середовища вилучатимуться шкідливі домішки і біогенні сполуки як причини евтрофікації поверхневих вод.